PŘIROZENÝ RŮST
aneb co jsem okoukal ze života ovocných stromů

Ve svém příspěvku přednesu pár postřehů a nastíním několik nápadů ohledně péče o nově příchozí do našich sborů. Předesílám, že tyto postřehy vycházejí jednak ze staleté zkušenosti mých předků a také osobní dvacetileté zkušenosti – z práce s ovocnými a okrasnými stromy, a za druhé ze studia různých vztahů z Písma (zejména pak mezi apoštolem Pavlem a jeho učiteli a později učedníky a spolupracovníky). Pro srozumitelnost používám obrazy ze sadařské práce… (Pro snadnější pochopení a zjednodušení práce čtenáři kurzívou naznačuji vztah na rovině mezi lidmi. Předpokládám, že Písem znalý čtenář si příslušné pasáže dohledá a posoudí, zda se následující obrazy s Písmem shodují, či se příliš odchylují.)
Závěrem úvodu dodávám, že jde o jakousi črtu, která nemá být ničím víc, než inspirací k dalšímu přemýšlení…

Abys mohl začít růst, potřebuješ dobrý začátek a pevné zakořenění
Když si na zahradu přinesu ze školky nový stromeček, pokouším se pečlivě vybrat místo, kam jej umístím. Dobře vybrané místo je předpokladem pro dobrý růst a bohatou úrodu. Při vybírání místa vycházím z vlastních zkušeností, ale nepohrdnu ani radami zkušenějších sadařů. Každý strom (ať už jde o druh ovoce, či o jeho jednotlivé odrůdy) je originál a potřebuje vybrat takové místo, které se pro něj nejlépe hodí. Je dobré vzít v úvahu nejbližší okolní stromy (aby nováčka příliš nezastínily), je dobré vzít v úvahu větší skupinku stromů, do které bude nováček zařazen – ne všechny druhy se dobře snášejí a některé stromy dokáží žít na úkor druhých (například v období opylování). Pro každý nový stromeček pečlivě připravím (zkypřím a prohnojím) půdu a jeho kořenový bal usadím hluboko, aby co nejlépe zakořenil. A nejde jen o hlavní kořen, který strom v zemi drží, nýbrž i o vlásečnicové kořeny, které opatřují výživu. Ten první musí být zakotven pevně, ty druhé nesmím půdou zadusit. Jde tedy o jednu základní pevnou vazbu a řadu „vzdušnějších“ vazeb do širšího okolí.
Mladý stromeček je člověk, který přišel do styku s církví/křesťany. Potřebuje pomoci najít ve společenství své místo, najít svůj prostor. Potřebuje mít jednak vazby pevné (nejlépe na někoho, kdo se mu věnuje) a volnější (na další členy ve společenství, od kterých může čerpat). Má-li přijít do skupinky, je dobré se s ním seznámit dříve, než ho někam „přidělíme“. Skupinka by měla pokud možno odpovídat jeho přirozenému naturelu (ve smyslu zaměření, zájmů…). Hlavní kořen lze přirovnat k zakořenění ve víře (vertikálně směrem k Bohu), vlásečnicové kořeny jsou pak vazby s druhými křesťany (horizontální zakotvení ve společenství).

Abys vyrostl rovně, potřebuješ na počátku oporu
Každý stromeček na počátku dostává oporu – dřevěný kůl, který zatloukám souběžně s kmínkem do země. Kůl nesmí být příliš blízko, aby neodíral kmen, nesmí být ani příliš daleko, to aby dokázal včas pomocí řemínků zachytit stromeček, kdyby se nadměrně ohýbal ve větru. Opora mladým stromečkům slouží dokud pevně nezakoření. Po získání jistoty, že stromeček stojí pevně, je naopak žádoucí kůl odejmout. (Někdy totiž dochází k zahnívání kůlu a tato hniloba se může přenést ke kořenům stromečku.)
Ideální je, má-li začínající křesťan svého duchovního průvodce/důvěrníka v někom již ve víře zkušenějším. Tento „kůl“ má být oporou v případě potřeby, časem by měl ustoupit v životě nového křesťana do pozadí.

Abys prospíval, potřebuješ prostor, světlo a čas
Některým stromečkům trvá zakořenění a nástup růstu krátkou dobu, jiným to trvá roky. Nic není třeba uspěchávat. Každý nový strom potřebuje svůj prostor – pod zemí (neviditelný) i nad zemí (viditelný), kam může rozpřáhnout svou korunu. Neměl by stát bezprostředně nalepen na jiný strom, aby snad nedocházelo ke zbytečnému vzájemnému odírání a zraňování. Dostatečný prostor je zárukou dostatku slunečního světla, které je pro každý strom jednou z životních nutností.
Nový křesťan by neměl být nijak manipulován a neuvážlivě omezován, měl by mu být dán dostatek času, aby zakořenil. Navíc by mu nemělo být bráněno k přístupu ke Světlu – Ježíši, protože to je pro něj životně důležité (On je jediným dárcem a zárukou života nového křesťana).

K trvalému růstu potřebuješ pravidelnou a kvalitní výživu
Každý stromeček je potřeba zalévat nejen v období sucha, ale například i před prvními velkými mrazy (v zimě obzvlášť v našich zeměpisných šířkách hrozí některým slabším mladým stromečkům uschnutí). Na růstu stromu se dá poznat, zda je půda v jeho okolí dostatečně zásobena minerály, které strom pro růst potřebuje. Čas od času je potřeba dodávat potřebné hnojivo do půdy – v rozumně vyváženém vztahu jednotlivých složek, aby nedošlo například ke spálení kořenů, nebo nadměrnému růstu dřeva na úkor květu…
Výživu pro křesťana zajišťuje jak soukromé, tak i společné/skupinkové studium Písma. Osobní studium spojené s modlitbami je jako občerstvující pramen, společné studium, které mnohem vyváženěji přináší celistvější vyučování, pak působí jako hnojivo/pravidelná vyvážená výživa.

Pro dobré ovoce potřebuješ pravidelné ošetřování
Má-li strom začít plodit, je potřeba kontrolovat růst dřeva (sledovat jak strom nasazuje na nové větve) a sledovat růst plodonosných větví. Mezi novými a plodonosnými větvemi je potřeba udržovat rovnováhu, jinak hrozí „vyplození“ (strom jeden rok zaplodí a několik let nemusí vůbec), nebo naopak „zvlčení“ (strom fakticky celou energii vrazí do tvorby a zesilování větví a to na úkor plodů). Ve správný čas se dělá probírka nových větví (zástřihem), ve správný čas se dělá probírka květů (zaštípáním v době nasazování).
Některé aktivity – které směřují buď mimo zdravé hranice, nebo jsou příliš expanzivní –, je potřeba po zralé úvaze omezit. Je potřeba udržovat v rozumné míře rovnováhu mezi osobní duchovností + růstem a službou v okolí. Tato probírka nemá zabránit v růstu nebo službě, spíš má být prevencí před zaměřením se pouze na sebe nebo vyhořením/zhroucením jedince.

Dobrý růst a kvalitní ovoce se pozná po létech
To, zda strom dobře roste, se pozná přibližně rok až tři roky po zasazení. Kvalita ovoce se pozná po třech až pěti letech po zasazení. V některých případech to trvá ještě déle. Do jisté míry záleží na vybraném místě, počátečních podmínkách, okolí stromu a hlavně citlivém přístupu a zkušenosti sadaře.
To, zda nový křesťan zakoření, zapojí se a nese dobré ovoce je do jisté míry předurčeno přístupem sboru, do kterého přišel. Mnohé ovlivní také ten, kdo se mu zpočátku věnuje.

Někdy je potřeba strom přesadit
Pokud se během jednoho až třech roků u stromečku zastaví růst, je možné přistoupit k přesazení (některým druhů ovoce to dokonce prospívá). Při přesazování je potřeba postupovat velice opatrně, aby se nepoškodil kořenový bal a nepřetrhl hlavní kořen. Před přesazením je důležité velice pečlivě vybrat a připravit nové místo (možná ještě důkladněji než při prvním zasazení). Po přesazení nezbývá nic jiného, než doufat, že tentokrát jsme pro daný strom skutečně vybrali (trefili) to nejlepší místo.
Stává se, že někomu určitý styl zbožnosti nesedí, nebo mu nevyhovuje prostředí, kde se pohybuje. Někdy je to problém onoho jedince, někdy je to problém společenství (například typem vnitřní uzavřenosti vůči příchozím). Není tragédií, když se pokusíme s dotyčným vybrat místo, které mu více vyhovuje a prospívá. Je ale velmi důležité postupovat citlivě a pokud možno nezpřetrhat hlavní kořen (tedy jeho zakořenění ve víře) ani vlásečnicové kořeny (tedy vztahy s druhými lidmi).

Ošetřené rány pomáhají získat imunitu
Někdy se stane, že okolnosti, klimatické podmínky, škůdce, nechtě i sadař, nějakým způsobem stromeček zraní/poškodí. Pokud to zjistíme, je potřeba ihned zjednat nápravu: existují různé ošetřující balzámy na otevřené rány, prostředky na hubení škůdců, přípravky na zabráněné větších škod. K ošetření je potřeba přistupovat se zvýšenou opatrností, aby se nevhodným prostředkem nenapáchala ještě větší škoda. Nicméně zkušenost říká, že pokud je rána dobře ošetřena, stromeček to naopak posílí (mám dva stromečky, které byly silně poškozeny a po ošetření vykazují zdaleka nejkvalitnější a největší úrodu, zároveň získaly mnohem větší odolnost vůči útokům zvenčí).
Výjimečně nastávají i okamžiky, kdy je potřeba oddělit část nemocné koruny. To už je vážný zásah a potřebuje velkou dávku zkušenosti.
Zranění utrpěná ať ve světě, ať v církvi, je vždy vážná věc. Je nutné potřeba je vždy brát naprosto vážně a přistupovat k nim s citlivostí. Je důležité mít na paměti, že prioritou je pomoci zraněnému tak, aby mohl nadále růst a nést dobré ovoce. Není ostudou jít pro radu za někým zkušenějším.

Dobrý strom přináší několikerý užitek
Dobrý strom, který pevně zakořenil, rozvinul svou korunu a má dostatek prostoru, nás obdaří v pravý čas kvalitním ovocem. Některý strom je natolik vynikající, že se dá přeroubovat na jiné podnože a založí se tak nová generace dané odrůdy, která přežije svého zakladatele. Řada stromů se na sklonku svého života vyplodí těmi nejlahodnějšími plody (někdy mi to připadá, jako by se strom se svým sadařem rozloučil). Po vyplození dává svou energii do dřeva a tak i po vyplození, smrti a pokácení stromu je zde dřevo, které může posloužit k dalším účelům (truhlářská výroba, topivo).
Křesťan, který měl dostatek prostoru pro svůj růst a službu přináší svému okolí mnohý a nezřídka trvalý užitek. U některých mimořádně plodných jedinců jejich ovoce přetrvá jejich život a přináší užitek dalším generacím věřících.

Vyplácí se pokusy?
Někdy sadaři dělali pokusy s naroubováním dvou či tří variací některého druhu ovoce (viděl jsem „dvojjabloň“ či „trojtřešeň“). Někdy takový pokus vyjde a výsledky jsou překvapivě dobré, někdy to naopak k ničemu dobrému nevede. Nutno dodat, že každý takový pokus je značně riskantní a nikdy se dopředu nedá říci jeho výsledek. Může se stát, že strom ponese dvojí ovoce a oboje bude kvalitní (zažil jsem to s jablky „Spartan“ a „Koženými“ jablky), jindy je strom nadobro zmrzačený, plodnost mizerná a nakonec strom fakticky jen živoří (zažil jsem to s třemi druhy třešně).
Takovým pokusem může být v životě křesťana cokoli: kombinace podnikání a vedení sboru, služba ve třech odlišných oblastech… Před každým takovým krokem/experimentem, je potřeba vše do důsledků zvážit. Někdy jsou konce skutečně nenapravitelné.

Starý strom nepřesadíš
Jedna stará sadařská zkušenost říká, že „starý strom nepřesadíš“. Z vlastní zkušenosti potvrzuji, že je to pravda. Ukvapeně jsem přesadil několikaletý plodící strom na jiné, pro něj relativně lepší místo. A strom mi, přes veškerou opatrnost a péči, po několika měsících uhynul. Pokud strom roste a plodí, byť i ne v úplně ideálních podmínkách, pak není dobré s ním zbytečně manipulovat. Naučme se radovat z toho, že dokáže i v těch podmínkách, které má, nést dobré ovoce, byť by ho nebylo mnoho…
Važme si našich bratří a sester ve sboru v tom co dělají a v tom, v čem věrně stojí. Pokud nemáme jistotu (A kdy ji máme stoprocentní, že?), nesnažme se je násilně přesazovat a „přeučovat“. Naopak, radujme se z toho, co umí, co jim jde, kde stojí a z toho, že přinášejí užitek a dobré, voňavé ovoce. Naučme se je přijímat takové, jací skutečně jsou, a naučme se z nich radovat.

Slovo závěrem: každý z nás je tak trochu sadařem
V životě jsem se naučil jednomu snad trošku lépe, než všemu ostatnímu: pozorovat některé věci, které souvisejí s životem a s životní vitalitou. To, že jsem hovořil o stromech, není náhoda, protože „každé to dřevo má svou duši“. Stejně tak, jako ji má každý člověk. A také mě nenechalo v klidu to, že Bible používá mnohé obrazy, které čerpají z běžného života spojeného s koloběhem přírody… Pokusil jsem se o totéž a snažil jsem se mluvit srozumitelně.

Na závěr je dobré si uvědomit, že každý z nás je tak trochu sadařem (v péči o vlastní děti a o nově příchozí do našich sborů) a stromem (ve vztahu k našemu Pánu)… Možná, že je problémem naší doby to, že jsme zapomněli, že Adam byl původně „zasazen“ do zahrady, nikoli do města rozvinuté technologické společnosti. A tak jsme se na sebe začali dívat více přes technické termíny, než přes procesy a zákonitosti spojené s životem, které nám jsou stále nejbližší a nejvlastnější. Možná, že jsme zapomněli mezi sebou mluvit srozumitelně, v termínech a obrazech, kterým svým srdcem rozumíme. (Možná, že naše problémy jsou ve skutečnosti mnohem hlubší a teprve čekají na svá odhalení…)
Je mi jasné, že jsem jedním článkem nepojmenoval všechny jednotlivé problémy a ani jsem neposkytl univerzální návod jejich řešení. Ostatně, žádný univerzální návod ve skutečnosti neexistuje. Každý jednotlivý lidský příběh je nesmírně složitý a barevný a nemá cenu jej převádět do škály šedivých odstínů a upravovat jej podle šablony, které někde fungují a jinde fungovat zkrátka nemusí…

Petr Plaňanský
starší a pastor KS Nymburk

P. S.
Každému pastorovi a vedoucímu pak dám jednu nevyžádanou radu (vím, že se to nedělá a tak kéž mi to nepočítáš za zlé): máš-li tu možnost, začni se starat alespoň o jeden jediný ovocný strom. Možná ti to dá pro praxi víc, než mnohé chytré knížky a řečníci prosperujících zahraničních mega sborů. Možná začneš více vycházet ze situace, ve které se právě nacházíš, víc pochopíš skutečnou hloubku a cenu života, i své vlastní každodenní drobné a poctivé dřiny…
A nakonec se i možná víc přiblížíš těm, kdo ti byli svěřeni. Ať ti v tom všem požehná Bůh!