Boží PR (rozuměj: Pí áR)

Vánoční příběh zná skoro každý, včetně zapřisáhlých ateistů: panna Maria porodila syna, zavinula ho do plenek a položila do jeslí. Z nedalekého okolí přispěchali pastýři, aby se poklonili právě narozenému děťátku.
Problém je, že vánoční příběh až příliš vnímáme optikou své doby. Odmítnutí pocestní, nastávající rodiče v nouzi, pro které se nenajde důstojné místo pod střechou. Nemají příliš na vybranou. Proto pro rodičku za vděk vezmou i prostou stájí. Bezbranné novorozeně a prvorodička jsou vystaveni nepohodlí… Prostota a ubohost nás rok co rok rozněžňují.
Zapomeňme ale na chvíli na romantiku „tiché noci“, na idealizované vyřezávané betlémy, v nichž strejc ze sousedství s kapříkem v podpaží pospíchá, aby to narozené pachole alespoň něčím kloudným k snědku obdaroval…
Ve skutečnosti to bylo mnohem tvrdší. Stáj rozhodně nepatřila k těm přepychovým českým, vonící senem a živočišným teplem. Šlo snad jen o převis skály. Veřejné místo, útočiště zčásti pohrdaných pastevců, kteří sem na noc sháněli svá stáda. A jesle nebyly ze dřevěné, ale nejspíš jen z kamene. Studený žlab pro napájení dobytka.
Těžko lze dnes příběhu plně porozumět, když nám uniká, že Josef i Maria pocházeli ze slavné královské linie nejmilovanějšího Izraelského krále Davida. Ubozí a ponížení královští potomci v truchlivé době, kdy se země hrbila pod mocnou rukou římských okupantů. A přeci nic nezabránilo tomu, aby na svět přišel ten, který skomírající naději přivedl svým životem k životu. Král zrozený na slámě téměř pod širým nebem…
Moudří té doby, znalci Písem, kteří věděli, se neobtěžovali. Byli zabráni sami do sebe, do Zákona a své služby. Nechali Milost projít kolem. Zato se s Ní potkali mágové od východu, kteří věřili své magii. A pohrdaní, smradlaví pastýři, kteří se setkali uprostřed polí a noci s Boží slávou, jež na ně sestoupila. Proč právě pastevci? Možná proto, že David, miláček Boží, byl sám jako chlapec pastýřem.
Boží dar přichází bez reklamy, obalu a mašlí, v ústraní, v ubohosti, zápachu a zoufalství. A zjevuje se těm, kteří jsou nehodní a nečistí, kteří jsou odmítnutí a poznamenaní.
Ten příběh je však i o našem obdarování. Sestupuje do světa bez ohledu na ty, kdo s nadějí očekávají vysvobození od okupantů; ty kdo očekávají příchod spravedlivějšího světa; ty, kteří nečekají vůbec nic a dokonce i ty, kteří jsou proti a nejraději by se toho narozeného caparta hnedle zbavili, protože od této chvíle útočí na jejich zakalené svědomí.
To novorozeně bez pardonu útočí i na naše svědomí. Jsem však ochoten se sklonit a uznat ho tím, kým skutečně je: jednorozeným Synem Božím, která ze své slávy sestoupil do marastu světa právě kvůli mně samotnému?
Jestliže byl Král pro mě hoden ležet v kamenném žlebu, jsem ochoten se před ním v pokoře sklonit?

Petr Plaňanský